sivu5

Ohjaustarpeita voidaan arvioida monilla eri tavoin. Erilaiset keskustelumuodot, kuten esimerkiksi **ohjauskeskustelu, hops-keskustelu tai tulohaastattelu**, ovat yleisemmin käytössä olevat ohjaustarpeiden arviointivälineet. Niissä ohjaajalle syntyy mahdollisuus kysyä asiakkaaltaan hänen ohjaustarpeitaan.
 * Aikuisten ohjaustarpeiden arviointi**

Merkittävä joukko henkilöitä **ei myönnä ohjauksen tarpeitaan**, vaikka heillä tarkemmin kyselylomakkeella arvioituna onkin selkeä ohjauksen tarve (Lerkkanen & Konttinen 2008). Tälle havainnolle on useampi selitys.
 * **ei tunnista ohjauksen tarpeitaan**.
 * **ohjauksen palvelumuodot**
 * ei halua käyttää niitä
 * ei koe hyötyvänsä niistä
 * **haluaa korostaa itsenäisyyttään** ja **omaa selviytymistään**.
 * pelkää leimautumista jollain tavoin ongelmaiseksi.

Lukiolaisten poikien joukossa yli puolella ongelmat jäävät piiloon, jos menetelmänä käytetään vain suoraan ohjaustarvetta mittaavaa kysymystä. (Lerkkanen 2010.)

Keskustelu on tehokkaampi ohjaustarpeiden arviointiväline silloin, kun ohjaaja hyödyntää ohjauksessaan asiakkaansa esittämiä kysymyksiä. Pelkästään kysymysten muoto antaa ohjaajalle informaatiota siitä, kuinka suuri on ohjauksen tarve ja millaiset palvelut tukevat parhaiten asiakasta.
 * kysymys yksilöity, rajattu
 * Haluan tietää missä voin opiskella floristiksi lähellä kotipaikkakuntaani?
 * kysymys avoin
 * Haluaisin vaihtaa alaa, koska haluan tehdä jotain muutakin elämässäni.

Ohjaustarvearvio lla on kuvattu henkilön **valmiutta** **itsenäiseen koulutus- ja uravalinnan päätöksentekoon** ristiintaulukoimalla tuloksia
 * Ryhmä A:** Ryhmällä on päätöksenteon vaikeuksia, jotka on käsiteltävä ennen kuin ryhdytään selvittämään sitoutumisen ongelmia.
 * Ryhmä B:** Ryhmällä on suuria sitoutumisen vaikeuksia, mutta heillä ei ole suuria päätöksenteon ongelmia
 * Ryhmä C:** Ryhmällä on jonkin verran sitoutumisen ongelmia, mutta heillä ei ole suuria päätöksenteon ongelmia
 * Ryhmä D:** Ryhmällä on vain vähän tai ei lainkaan päätöksenteon tai sitoutumisen ongelmia

TAULUKKO 1. Ristiintaulukointi lukiolaisten päätöksentekovalmiudesta (Lerkkanen & Konttinen 2008)
Taulukossa 1 esitetystä ryhmittelystä tehdään johtopäätös, että **pitkäkestoista ja henkilökohtaista ohjausta** tarvitsevien henkilöiden osuus (ryhmät A+B) on yhteensä 39,0 % (n=94).
 * Ryhmä || Rajat || N || % || Kuvaus ||
 * A. || PV 26…51 || 53 || 22,0 || Vaikeuksia päätöksentekoprosessissa ||
 * B. || PV < 26 ja SV12…21 || 41 || 17,0 || Vakavia valintaa sitoutumisen ongelmia ||
 * C. || PV < 26 ja SV 8…11 || 95 || 39,4 || Jonkin verran sitoutumisen ongelmia ||
 * D. || PV < 26 ja SV 0 …7 || 52 || 21,6 || Ei koulutus- ja ammattiuran valinnan ongelmia ||
 * Yht. ||  || 241 || 100,0 ||   ||
 * Heistä 42 % (n=39) ilmaisi suoraan ohjaustarvetta tiedustelevaan kysymykseen, etteivät he halua saada opinto-ohjausta
 * yli puolet (52 %, n=16) ilmoitti suoraan ohjaustarvetta tiedustelevaan kysymykseen, etteivät he halua saada ohjausta olosuhteisiin ja elämäntilanteeseen.

Lisäksi tulkitaan, että **lyhytkestoista henkilökohtaista ohjausta** tai **strukturoitua pienryhmäohjausta tai neuvontaa** tarvitsevien henkilöiden osuus on 39,4 % (n=95)(ryhmä C).


 * Omaehtoiset tieto-, neuvonta- ja ohjauspalvelut** vaikuttavat riittävän 21,6 % (n=52) tarpeisiin (ryhmä D).

Ohjaustarvearvio siis tuo esiin merkittävän määrän sellaisia henkilöitä, joilla on selkeästi valintaongelmia, mutta jotka eivät itse ole hakeutumassa ohjaukseen. Voihan olla, että nämä henkilöt eivät loppujen lopuksikaan anna ohjaajan puuttua asioihinsa. Toisaalta, **ohjaajan on hyvä olla tietoinen ongelmista ja edes tarjota tieto-, neuvonta- ja ohjauspalveluja – otettiinpa niitä vastaan tai ei.**

media type="youtube" key="aXgBEzE2yqo" height="315" width="420"

media type="youtube" key="9-BDll3LU8c" height="315" width="420" media type="youtube" key="DYwOfnMW3GQ" height="315" width="420" media type="youtube" key="FgNGetgle7E" height="315" width="420"